Så forferdelig. Det er helt idiotisk.
Det er jo en times tidsforskjell. Vi er i en annen tidssone.
Hvordan faen kunne det skje?
For noen år siden ville vi
være med på litt samfunnskritisk arbeid.
Og så hørte vi om nettstedet rtmark.com.
De ga oss domenet gwbush.com og spurte
om vi hadde lyst til å lage et Bush kritisk nettsted.
For Bushs eget nettsted het georgewbush. com.
Det var i 1999, da han stilte opp i presidentvalget første gang.
Vi var litt i villrede, så vi gransket Bushs nettsted,
og det var fullt av hyklerske påstander.
Han kalte seg "Texas' miljøbevisste guvernør".
Men vi fant ut af at han hadde laget landets mest forurensede stat
fordi han hadde avskaffet all lovgivning mot luftforurensing.
Og den slags hykleri mente vi vi lett kunne drive ap med.
Derfor laget vi et nettsted som med få unntak liknet Bush sitt eget.
I stedet for bildet av ham og kona foran parlamentet i Texas
viste vi ett der han gir de svarte en finger.
Det gjorde ham åpenbart sint,
så de prøvde å få nettstedet stengt ved å true med rettssak
Men vi tok bare truslene og sendte dem videre til media.
Og straks skrev New York Times og mange andre om det.
Det var en journalist som leste artiklene
og spurte Bush hva han syntes om gwbush.com.
Hvor langt skal de få gå? De nevner stoffbruk da De var ung.
Hvor langt rep skal de få?
Politikk er en skitten bransje, og de her samler åpenbart på skitt.
Men hvor langt får de gå? De skriver om kokain.
Det bør være grenser for ytringsfriheten.
Men vi er klar over nettstedet, og bakmannen samler bare skitt.
Det dukket opp overalt. Mange leste om det.
Deriblant en fyr som hadde nettstedet gatt. org.
GATT står for Global Agreement on Tarifs and Trade,
som var forløper for World Trade Organisasjon.
Han mente at kunne vi ta Bush, kunne vi ta WTO.
WTO skulle bli et slags FN for næringslivet.
En forening av alle verdens land
som trer sammen av og til for å diskutere handel
og rammene for hvordan varer omsettes på verdensbasis.
Opprinnelig var formålet med WTO å hjelpe utviklingslandene
så verdenssamfunnet kunne hjelpe dem å avskaffe fattigdom.
Men i virkeligheten gjør WTO det mulig for store bedrifter
å utnytte disse menneskene så amerikanerne blir rikere,
mens landenes befolkning må stri enda hardere for å overleve.
Det har gått så langt at en god del mennesker er sinte.
Yes Men laget gatt. org lik det ekte WTO nettstedet det parodierte.
I 2001 mottok nettstedet en e post
som anmodet WTO om et innlegg ved en tekstilkonferanse i Finland.
Dermed ble Hank Hardy Unruh til.
Jeg må se om jeg kan huske hvor Sal bor.
Vi skal ta en svingete vei opp i bakkene.
Hvem er Sal? En fyr jeg møtte i San Diego.
Han flyttet til LA for å jobbe i filmbransjen.
Nå arbeider han som profesjonell draktdesigner.
Han lager sprø antrekk av stort sett hva som helst.
Så da vi trengte et kostyme, tenkte jeg på ham med en gang.
Ja, det er her.
La oss ta med posten hans, siden vi først har den.
Jeg liker den ikke. Den ser ut som et sexleketøy.
Lærstropper holder ikke. Sånt hører hjemme i et torturkammer.
Dette er en joggedress for forretningsfolk.
Hank Hardy Unruh, som er WTOs representant,
skal troppe opp i en dress
som vil bli revet av ham midt under foredraget.
Og så vil en stor, oppblåsbar fallos velte frem fra den gyldne drakten.
Tuppen har en skjerm som han styrer underbetalte arbeidere med.
Vi blir invitert til sånt som dette fordi vi har nettstedet gatt.org.
gatt. org likner WTOs nettsted, men er svært kritisk mot WTO.
De fleste som havner på gatt.org fordi de søkte på WTO,
ser ikke nærmere på nettstedet, men sender oss bare en e post.
De stiller massevis av spørsmål og vi prøver å svare etter beste evne.
Av og til får vi invitasjoner fra halvoffisielle organisasjoner,
som f.eks. ber oss delta i en konferanse.
De tror jo de har funnet WTO,
og vi gir dem det vi tror de vil ha,
nemlig WTOs synspunkter, som vi prøver å gjengi presist.
Når jeg ser det, tenker jeg
at dette kanskje skal være en glidelås.
Han drar den ned og trekker av jakken samtidig.
Kanskje fallosen ikke har kraft nok til å rive opp borrelåsen.
Vi tør å reise til Tampere med denne drakten
fordi vi alt har vært i Østerrike som representanter for WTO
ved en konferanse om toll og handel.
Vår representant, som denne gang heter Hank Hardy Unruh,
het dengang dr. Andreas Bichlbauer.
Han holdt et foredrag om å avskaffe tollrestriksjner i frihandelens navn.
Spania og Italia skulle avskaffe sies taen så åpningstider kunne bli like.
I Italia er situasjonen den at folk sover...
... nesten like mye om dagen som om natten.
Man skulle også kunne selge stemmen sin til høystbydende,
så handelsrestriksjoner på stemmer ble avskaffet.
I amerikansk politikk prøver man for tiden
å modernisere det absurd ineffektive valgsystemet.
vote auction.com har bare fire medarbeidere,
som overfører informasjon og penger til den selgende velger.
Det er et forum for folk
som vil selge stemmen sin til høystbydende.
Vi trodde selvfølgelig at foredraget ville få oss pepet ut
eller Bichlbauer kastet i fengsel, fordi bløffen ville bli avslørt.
Men det stikk motsatte skjedde. Alle var svært høflige.
Jeg tror ikke det gikk opp for dem at det han sa var dypt absurd.
PARIS EN MÅNED SENERE
Før...
...trodde vi at Bichlbauer var veldig ekstrem,
og at vi ville bli avslørt.
Men det skjedde ikke, så...
... denne gangen er vi nødt til å gå langt over streken.
Vi vil tråkke skikkelig uti for virkelig å tydeliggjøre WTOs politikk.
Det var gaten før, men dette er fint nok.
Andy!
Den har en jævlig sirene!
ANDYS VENNS HUS
Jeg må på nett når vi kommer opp. Vi er nødt til å se Patricks video.
Det er virkelig merkelig.
Sånn kan man også si det. Det er litt av et problem.
Det er nok det merkeligste han har gjort hittil.
Det ser da veldig bra ut.
Ja, det er okay.
Her er en datagenerert Andy. Han skal gå i drakten.
Jeg vil vise folk de mange måtene
som drakten kan være til nytte i næringslivet
ved å få mest mulig ut av næringslivslederens fritid.
Jeg tror ikke alltid de vet hva de kan forvente fra meg.
Det jeg får til...
... er ofte ikke helt det de hadde tenkt seg...
... men det passer perfekt til formålet.
Jeg har arbeidet i en stor bedrift. En bedrift
som jeg la hjerte og sjel i mange år.
Og så ble det selvfølgelig nedskjæringer,
men jeg trodde at bedriften ville ta seg av meg.
Men det gikk opp for meg at alt er et spørsmål om økonomi,
og at medmenneskelighet ikke eksisterer i næringslivet.
Derfor håper jeg at mitt bidrag til Yes Men kan bidra til fokus
på globale problemer som følge av globaliseringen.
Jeg er vokst opp i forstedene
og flyttet til Troy for seks år siden,
da jeg fikk jobb på universitetet som underviser.
Jeg flyttet altså hjem etter å ha bodd 12 år på vestkysten.
Hva er det?
Det er et innslag om SimCopter.
Jeg ryddet opp i arkivene, og snublet over dette båndet.
Jeg møtte Andy gjennom en felles venn.
To personer vi begge kjente mente
at vi burde bli kjent, fordi vi hadde samme bakgrunn.
Jeg arbeidet engang for dataspillfirmaet Maxis.
Det er de med SimCity.
Akkurat da holdt de på å utvikle SimCopter.
Jeg sto for de små folkene i spillet, og jeg ga dem bare badebukser.
Det var bare menn, og de gikk rundt og kysset hverandre.
Så alle de som kjøpte det populære spillet
fikk en litt annerledes opplevelse.
Han fikk masse medieomtale. Det ble kalt et grasrotsbudskap
om dataspill og det macho verdensbildet de har.
I spillet vil homoseksuelle menn kline hver fredag den 13.
Han er blitt litt av en kjendis blant homoseksuelle spillfans.
Jeg hadde laget et prosjekt
der vi byttet lydkort på Barbiedukker og soldatdukker.
Karer, angrip den jetjageren!! Massiv ild!!
Soldatdukkene sa: "Jeg elsker å shoppe med deg."
Og Barbie dukkene sa: "Døde menn kan ikke lyve."
Så satte vi dem tilbake i butikkhyller landet over.
Vi er som julenissen, men han bryter seg jo ikke inn folk.
Så barna var litt overrasket over
at dukkene sa noe annet enn det de ventet.
Men barna syntes det var kjekt med de merkelige dukkene.
Vi sendte pressemeldinger så det var i media 1. juledag.
Det ble omtalt i praktisk talt alle medier.
B.L.O. De har et oppdrag.
Barbie Liberation Organization.
Jeg elsker å gå på skolen. La oss synge med bandet.
Vi Yes Men kaller den grunntanken for "identitetskorrigering".
Vi tar tak i alt som ikke fremstår med et ærlig ansikt,
eller som skjuler sin sanne, ubehagelige natur.
Det er det vi vil bringe frem i lyset og fortelle om.
Vi mener WTO gjør mye som er til skade for mange mennesker,
men de påstår at de gjør det motsatte.
Derfor ønsker vi å korrigere identiteten deres.
En identitetstyv stjeler en annens identitet for å begå kriminalitet.
Vi stjeler de kriminelles identitet
for å få dem til å virke ærlige, eller avsløre deres sanne ansikt.
Både jeg og Andy syns hele prosjektet er godt i tråd
med ting vi har arbeidet med lenge.
Å skape offentlige happenings som på en poetisk måte
avslører grunnleggende problemer i samfunnet.
Det må være Sal.
Er du okay? Jeg havnet på villstrå.
Det har vært en lang dag. Fy pokker...
Jeg gikk i gang med arbeidet i juni eller juli,
så jeg har arbeidet på drakten i to tre måneder.
Det mangler bare litt borrelås, så er den ferdig.
Vi er så godt som ferdige.
Vi må lage en liste. Onsdag drar vi tidlig av sted til Finland.
Søndag: Skriv foredrag.
Det er litt av en jobb. PowerPoint presentasjon...
... og talen.
Ferdig.
Klokken er nå 04.03.
Jeg fortsetter til det blir morgen. Jeg føler meg noenlunde våken.
Etterpå kan Andy skrive videre.
Vi må skrive på skift døgnet rundt.
Jeg er holder på å legge inn bilder i PowerPoint presentasjon vår.
For mange av meningene verdens forretningsfolk har om dette
ligger svært tett opp til det Hank Hardy Unruh sier.
Hank Hardy Unruh er nok bare mer ærlig.
Da han var på CNBC og debatterte med en aktivist,
ga Barry Coates ham helt rett.
Han fortalte hva WTO gjør og hva de står for,
og Barry Coates sa: "Ja, du har jo fullstendig rett."
Etter foredraget i Salzburg mottok vi en e post
som ba en WTO representant til CNBC Market Wrap Europe.
Produceren hadde visst ikke sett at gatt.org ikke var WTOs nettsted.
Så Granwyth Hulatberi, enda ett av Andys dekknavn, svarte.
Og han ville selvfølgelig stille opp.
Produceren ba ham debattere med en globaliseringskritiker.
Hvis WTO virkelig ønsket å gjøre noe med fattigdom her i verden
ville de handlet helt annerledes enn de gjør i dag.
La oss høre fra Granwyth. Er kritikken berettiget?
Ja, det er den jo. Men jeg syns at Barry og de andre aktivistene
fokuserer alt for mye på virkeligheten og på fakta.
Dette er et langvarig problem som bunner i feil utdannelse.
Vi må overtale, om ikke aktivister, så deres barn,
til å følge tenkere som Milton Friedman og Darwin
og ikke aktivistforbilder, Trotski, Robespierre, Abbie Hoffman.
Og jeg tror at hvis man privatiserer utdanningssystemet
og konsentrerer alle ressurser i privat sektor, vil vi oppnå dette.
Og så vil aktivistenes barn prioritere helt andre verdier.
Hva sier Barry?
Jeg må få å si at argumenter av denne typen
er så krenkende at det ikke er til å tro.
Står valget mellom Milton Friedman og Abbie Hoffman
i samfunnsøkonomiens historie og filosofi?
Det fins mange tenkere i verden som ikke arbeider for WTO,
som mener at WTOs politikk er til stor skade for utviklingsland.
La oss høre fra Granwyth.
La meg kommentere Barrys utsagn om at det fins andre tenkere.
Hvem sitter på makten i verden, og hvem er det da som har rett?
Jeg mener at svaret er liketil.
Og ser man på de synspunkter min organisasjon fremfører
og som mange av verdens makthavere deler
så stemmer de overens med min påstand. Og det sier vel alt.
Vi ser altså at de rike og mektige er enige om en bestemt filosofi
som de iverksetter i organer der deres mening har stor vekt.
Og det er nettopp dette forholdet det settes spørsmålstegn ved.
Og vi opplever at flere og flere er bekymret for dette.
Demonstrantene i Genova og Seattle
er ikke hele protestbevegelsen. De er bare toppen av isfjellet.
Vi undersøkte dette i fjor, vi så nærmere på ulandene.
Det viste seg at i løpet av et år
hadde over 1 million mennesker demonstrert mot de reglene
som Verdensbanken og IMF påtvinger dem.
Vi må dessverre stoppe her. Takk til Barry Coates.
Og takk til Granwyth Hulatberi og Vernon Ellis i New York.
Jeg skulle hatt en plastpose til å beskytte en dress.
Snakker du engelsk?
Er dette avdeling 3?
Det er jo ikke egentlig en draktpose, men den fungerer.
Sier denne klokka "forretningsmann"?
Den ser dyr ut. Det er akkurat det jeg trenger.
Er du like nervøs som du var i Salzburg?
Det er det at i Salzburg...
Da vi dro dit var vi ganske nervøse,
men det blir ikke skikkelig ille før man er kommet frem.
Jeg syns det er bra at talen deres legger ut så tilforlatelig.
Da rekker han å roe seg ned litt
og arbeide seg opp til den store finalen.
Faen, forpult dritt.
Faen.
Har du en klut? Helvete!
Jeg har bare med skokrem på.
Fikk du maling på skjermen? Ja.
Den lyder som en gressklipper. Ja, den bråker.
Det holder ikke.
Der var det en ny lyd. Storartet.
Er det storartet? Nå virker den jo ikke.
Nå går den.
Skynd deg!
Ti minutter. De er her begge to.
Sal, takk for hjelpen.
Nå får vi se hvordan det går.
Sov godt, og hygg deg mens du er her. Vi ses snart.
Du kan flytte inn på mitt rom. Ha det hyggelig.
Er det virkelig alt? Så effektive vi er.
Vi er et studie i effektivitet.
Du har noe greier her. Nei, der. Det var bedre.
Vi kom i går kveld. Du var nødt til å få litt søvn.
Jeg gikk og så på konferansestedet.
På et skilt på døren sto det: "Tekstilhandel i fremtiden".
Hank Hardy Unruh var satt opp som første taler.
Det så veldig offisielt ut. Det var satt frem kaffekopper,
så jeg tenkte: Alt under kontroll. Nå vet jeg hvor vi skal hen.
Jeg laget en tidsplan
og fikk et kart over stedet og nyeste informasjon.
Så dro jeg tilbake hit, og vi la oss tidlig. Hank sov som en stein,
men jeg fikk ikke sove. Jeg bare lå der.
Av og til gikk jeg ut på toalettet og leste brosjyrer
fordi jeg ikke fikk sove.
Jeg klarte ikke å sovne før rett før jeg skulle stå opp.
Storartet.
Jeg lar lommeboka ligge her.
Da går vi.
Klokken er åtte. Jeg får la den ligge.
Kommer du?
Det er tidlig å stå opp, Hank. Det gjør ikke noe.
Jeg trodde vi var på ferie. På ferie.
Ja, jeg vet det. "Her sleper de meg til Finland."
La meg skrelle egget for deg. Takk, det ville vært fint.
Vi er litt forsinket. Klokken er over åtte,
og jeg skulle gjerne vært der klokken åtte. Men blås i det.
Er klokken over åtte? Ja, det er den.
Men vi er tidlig ute.
God dag, mitt navn er Hank Hardy Unruh.
Hyggelig å møte Dem. De er ventet med spenning.
Klokken er vel ikke halv ti? Den er da halv ni.
Den er halv ni. Er den ikke?
Klokken er halv ti. Nå?
Er klokken halv ti? Ja, nesten.
Den er 2 7 minutter over ni. Gud, da er vi en time for sene!
Tusen takk.
Da skal vi jo på om tre minutter.
Vet de at han skal på nå? Ja, han er ventet.
Er De registrert?
Jeg er hans assistent. Vi arbeider for ham begge to.
Det er et par ting vi må ordne.
Skal De delta i middagen? Ja takk.
Koster det noe? Nei, det er inkludert.
Da vil vi gjerne delta.
Da må vi skynde oss. Jeg sier fra.
Du kan ikke gå inn før du har ordnet det der.
Vi er en time... Klokkene våre går en time etter.
Det er bare noe jeg må ordne.
Han må ringe noen. Det tar fem minutter.
Men foredraget skal begynne om to minutter.
Si til dem at jeg blir tre minutter forsinket.
Det var en uheldig detalj.
Hvordan faen overså vi det? Jeg nekter å tro det.
Så forferdelig. Det er helt idiotisk.
Det er jo en times tidsforskjell. Vi er i en annen tidssone.
Hvordan faen klarte vi det?
Skjorta. Nei, undertøyet.
Gullundertøyet.
Skal jeg ha noe gjennom her? Nei.
Sitter pungen riktig? Ja.
Det er litt luft i den. Og så buksene.
God dag. Det må dere virkelig unnskylde.
Neste punkt på programmet i morges:
Hank Hardy Unruh.
Han er kom nettopp fra Helsinki. Han ankom i går kveld.
Har De materialet? Ja, jeg har presentasjonen.
Unnskyld forsinkelsen.
Man skulle tro WTO visste at det er noe som heter tidssoner.
Det var en som spurte: "Er det ingen tidsforskjell?"
Og jeg svarte: "Nei. Hele Europa ligger i samme tidssone."
Og det trodde vi alle på.
Vi trodde klokkene gikk riktig, til vi våknet i morges.
Vi var fem ti minutter etter da vi oppdaget
at computeren ikke funket.
Kan vi bytte rekkefølgen? Kan jeg komme på senere?
Det gikk visst, så de ringte serveringspersonalet
for å få flyttet frem kaffepausen.
Nå har jeg den fornøyelse og glede å kunne presentere...
... neste foredragsholder:
Mr. Hank Hardy Unruh.
Han har MBA grad fra University of Texas i Austin.
Hank Hardy Unruh vokste opp i Montopolis i Texas
som sønn av en kvegeier.
Hans tidlige erfaringer i farens bedrift
ga ham sterk interesse for handel.
Og da han var ferdig med sin MBA
ble han ansatt i WTO i 1998.
Siden da har han holdt foredrag...
...om handel i mange forskjellige fora.
Han er for tiden bosatt i Paris. Tittelen på mr. Unruhs innlegg...
... er "Tekstilbransjens fremtid".
"En fremgangsrik fremtid, en fremtid for fremgang."
Mange takk.
Det er meg en ære å være her i Tampere og snakke til
verdens ledende tekstilbedrifter.
Jeg ser i ansiktene deres en rørende, barnlig iver
etter å løse de store problemene innen verdens tekstilindustri.
Hvor kommer WTO inn i bildet?
Vi ønsker å sikre at dere ser fremgang på bunnlinjen.
Og om bare 20 minutter vil jeg vise dere WTOs egen løsning
på to av de største problemene innen bedriftsledelse:
1: Å føre tilsyn med ansatte i utlandet.
2: Å få tid til å ta fri.
Løsningen på problemene fins treffende nok i tekstilbransjen.
Men hvordan ble ansatte et problem?
Før jeg avslører vår løsning,
vil jeg sette problemet med ansatte i historisk perspektiv.
Alle har hørt om den Amerikanske Borgerkrig. Alle i USA, i hvert fall.
Den minst lønnsomme krigen i vår nasjons historie.
Enorme summer ble kastet ut av vinduet på grunn av tekstiler.
I 1860 åra veltet Sydstatene seg i penger.
Det skyldtes særlig Whitneys rense maskin som renset bomullen og frø
og løftet Sydstatene ut av sin preindustrielle fortid.
Hundretusenvis av arbeidere som gikk arbeidsløse i sitt hjemland
fikk ansettelse i tekstilindustrien.
Inn i det glansbildet av et samfunn trådte selvfølgelig... Nordstatene.
Noen mener at borgerkrigen om ikke annet gjorde ulovlig
en arbeidsmarkedsmodell basert på ufrivillig importert arbeidskraft.
Denne modellen er selvsagt ganske forferdelig.
Men det er ingen tvivl om at hadde tingene fått gå sin gang
ville markedskreftene ha erstattet slaveri med arbeidskraft.
Dette er det Albert Einstein ville kalt et tankeeksperiment.
La oss si at ufrivillig importert arbeidskraft ikke var blitt forbudt.
At det stadig var mulig å holde slaver.
Hva mye ville det kostet å holde en slave i dag, f.eks. her i Tampere?
Et finsk dress koster minst 50 dollar.
To McDonald's menyer koster cirka 10 dollar.
En billig hybel koster nok 250 dollar måneden.
Legebistand til slaven må også regnes med.
Er slavens hjemland forurenset, kan det fort bli dyrt.
Og barnearbeid er jo forbudt her, så ungdomsmarkedet er stengt.
I stedet lar vi slaven bli i hjemlandet, f.eks. Gabon.
I Gabon er 10 dollar nok til mat i to uker.
250 dollar kan gi slaven tak over hodet i hele to år.
50 dollar kan gi slaven klær på kroppen resten av livet.
Legebistand er også billigere. Og dessuten...
...kan barn fritt ansettes.
Den største fordelen med systemet kommer allikevel slaven til gode.
I Gabon er det nemlig ikke påkrevd at slaven ikke er fri.
Det er jo ingen omkostninger ved slavetransport å tjene inn.
Derfor taper en bare små beløp hvis slaven skulle flykte.
Og siden slaven er fri, er vedkommende ansatt, ikke slave.
Det er også bra for slavenes humør at de kan bli i sitt vante miljø
og ikke må flytte og plages av slikt som hjemlengsel og rasisme.
Tankeeksperimentet viser med all tydelighet
at hvis Nord og Sydstatene hadde latt markedskreftene råde
ville slaveriet fort blitt erstattet av noe mer effektivt.
Ved å tvinge frem avskaffelsen gjorde USA Sydstatene urett
og forpurret slaveriets naturlige omlegging til fjernarbeidskraft.
Hadde 1860 åras ledere i USA forstått det man forstår i dag,
hadde Den Amerikanske Borgerkrig aldri funnet sted.
En bedrifts hovedsete kan ligge i New York, Hongkong, Espoo,
mens ansatte er i Gabon, Rangoon eller Estland.
Hvordan holder lederen så oppsyn med de ansattee?
Og hvordan sikrer han eller hun at arbeidet utføres etisk forsvarlig?
Jeg vil nå vise dere en prototype på WTOs løsning
på to av vår tids store problemer for næringslivsledere.
Vi vet jo alle at selv den best innrettede arbeidsplass
ikke kan sikre lederen konstant oppsyn med de ansatte.
Det trengs en løsning som gir fullt oppsyn med de ansatte,
særlig når de befinner seg langt unna.
Mike, vil du være så snill å hjelpe meg?
Takk for det. Dette er langt mer behagelig.
Dette er WTOs løsning på to store problemer for forretningsfolk.
Det er et joggedress for næringslivsledere.
Problemene er: Hvordan holde oppsyn med ansatte i utlandet?
Og hvordan få tid til å ta fri?
Hvordan fungerer så joggedressen, bortsett fra å være så behagelig?
Tillat meg å beskrive dressens basisfunksjoner.
Dette er EVA.
Employee Visualization Appendage.
Det er en hoftemontert anordning med fullstendig håndfri betjening
som gjør det mulig for lederen å se sine ansatte akkurat her.
Signaler som formidler mengden og kvaliteten på utført arbeid
sendes ikke bare visuelt,
men også via elektriske sonder implantert i lederen.
Medarbeiderne er utstyrt med sendebrikker
operert inn i skulderen.
Dressens andre viktige funksjon har med fritid å gjøre.
I USA har folks fritid, et annet ord for frihet,
stadig blitt redusert siden 1970 tallet.
Joggedressen la bæreren arbeide hvor som helst.
Han er i konstant fysisk kontakt med hva som foregår i bedriften
gjennom de implanterte sondene.
Lederen ser de ansatte og føler hva de føler,
og kan dermed velge hva som skal gjøres på arbeidsplassen.
Til sist vil jeg gjerne spørre:
"Er dette ren science fiction?"
Svaret er nei.
Alt hva vi har snakket om i dag er mulig.
Vi kan se fremover på fremskrittets motorvei mot nye horisonter
og sammen glede oss over å kunne høste velstandens frukter.
Det har vært en fornøyelse. Takk for i dag.
Takk, mr. Unruh, for dette ytterst interessante innlegget.
Det er visst første gang et innlegg fra WTO
også inkluderte en demonstrasjon.
Det er noe vi bruker mer og mer.
Vent litt, mr. Unruh.
Er det spørsmål til noen av de foredrag vi har hørt i dag?
Det kan stilles spørsmål til alle de foredrag vi har hørt.
Det var synd det ikke var noen reaksjoner. At folk slukte det rått.
For det viser at det er bruk for at det føres et visst oppsyn.
WTO i skikkelse av meg kan stå og si de mest avskyelige ting
til noen av de aller best utdannede mennesker i verden
i et sivilisert land som Finland. Alle har universitetsgrad.
Man kan si de verste ting uten at noen reagerer eller protesterer.
Hva kan ikke næringslivet slippe unna med?
Hvor er vi? Vi er i Helsinki snart.
Vi dro fra konferansen i morges.
Vi holdt på å gå fra vettet etter i går kveld.
Vi hadde spist til vi revnet.
Jeg måtte bare vekk. Jeg gikk bort til bordet
der Hank Hardy var nødt til å sitte sammen med pampene.
Jeg sa at vi var nødt til å gå,
fordi vi hadde et telefonmøte med Mobutu Oblongatu.
Unnskyld at jeg forstyrrer. Vi skal møte Manduka Tiubango.
Og så sprakk vi av latter begge to; ikke videre passende.
Og så gikk vi. Vi var kommet frem til
at vi ikke kunne finne mer å bruke konferansen til.
Så derfor bestemte vi oss for å dra til Helsinki.
På forsiden av avisen, ser jeg nettopp, står det
at ved et seminar på universitetet
talte en om å styre ansatte med elektriske impulser.
Og så slår man opp... ...og ser dette.
Og dette representerer altså World Trade Organisation.
Dette her er World Trade Organisation.
Jeg besøkte de mexikanske grensebyene midt på åttitallet,
da de første handelsavtalene mellom Mexico og USA var inngått.
Alle sa at det ville gjøre slutt på fattigdom i Mexico,
og at alle mexicanere ville få seg splitter nye biler.
Jeg så hvilken uhyre fattigdom som fantes i disse grensebyene.
15 år etter dro jeg dit igjen. Det var ikke skjedd en dritt.
Alle jobbet for amerikanske bedrifter,
men rett rundt hjørnet levde folk under like kummerlige forhold.
Man spurte seg selv: "Hvem tjener på dette?"
Det gjorde de amerikanske bedriftene.
På nittitallet kom de ut med større overskudd enn noen gang før.
Men Mexicos befolkning led. Det var et stort bedrag.
NEW YORK MARS 2002
Er det dette?
Nei. Du har kjøpt feil nummer.
Faen.
"Det ekte WTO bes reise seg."
Det var jo gode bilder. Ja, de er veldig fine.
Det er dette som er formålet med det vi gjør.
Alle disse avisene og bladene inneholder artikler om Yes Men.
Og det er med dette for øye vi drar og holder foredrag.
Det er ikke for de 100-200 tilskuernes skyld,
selv om vi gjerne vil gi dem en interessant opplevelse.
Vi gjør det for at folk som leser Bizarre Magazine,
New York Times, Fortune eller Harper's kan lese om det.
Det gir millioner av mennesker mulighet til å lese om det
og kanskje få opp øynene for ideologien bak antiglobalisering.
Problemet med artikkelen i Fortune er...
Fortune leses av forretningsfolk og revisorer og sånn,
og det er nettopp de...
...vi skal holde foredrag for i Australia på en revisorkonferanse.
Det bekymrer meg.
Som forberedelse til revisorkonferansen i Australia
drar Yes Men til London for å gjøre research.
Mangler du en ny skjorte?
Holder den til... Vil den passe til dressen?
Alle passer til dressen.
Er det greit at den er stripete? Ja.
Så kjøp deg en skjorte. Jeg tar denne.
Det er ikke så mye bomull. Det avskyr jeg.
35%.
Da blir den ikke så lett krøllet. Jeg tar den.
Det har ikke noe å si når han kjenner deg igjen.
Vi skal bare filme det øyeblikket der han gjenkjenner deg.
Hvis han gjenkjenner deg, vil han se skiftevis på deg og skjermen,
og da får vi vel si noe.
Jeg tror det er denne veien.
Hei, Andy. Hyggelig å møte deg.
Vi er i London og har besøkt World Development Movement.
Vi snakket med Barry Coates, som er organisasjonens leder,
og som i CNBC Market Wrap Europe
deltok i en debatt med vår venn Granwyth Hulatberi
om WTO og globalisering.
Vi var sikre på at han ville kjenne meg igjen med en gang,
men det gjorde han ikke, så vi satte på båndet.
Han lo over hvor idiotisk det var,
men han skjønte ikke at det ikke var en WTO representant,
selv om jeg var der. Det hjalp ikke at vi byttet plass heller.
Jeg måtte flytte ansiktet helt inntil skjermen.
Vi setter den på pause litt.
Trykk på stopp. Er det ingen pauseknapp?
Jeg aner ikke hva jeg skulle ha svart.
"Hvor har de fått han der fra?", ville vært min første reaksjon.
Fant du ut hvor han kom fra?
Han var visstnok ansatt i informasjonsavdelingen i WTO.
Det trodde de også.
Men det var han faktisk ikke.
Se godt etter en gang til.
Er det her man spoler tilbake?
Nei...
Jeg skulle til å påpeke likheten.
Du var bare veldig høflig.
Så det var bare lureri? Ja.
Vi var ikke sikre på hvordan du ville reagere.
Vi håpet du ikke ville bli altfor fornærmet.
Nei da. Det var jævlig bra.
Jeg syns det var rart jeg ikke kjente ham, jeg kjenner jo WTO.
Jeg tenkte bare: "De har jaggu funnet en skrue denne gangen."
Vi ville snakke med Barry Coates,
fordi han har mye informasjon om globalisering
som vi kunne bruke i Australia.
Alle WTOs avtaler går med ett unntak ut på
å begrense myndighetenes makt.
Hele handelssystemet er basert på den antakelsen
at de bedriftene som investerer internasjonalt
vil bli plyndret av de onde myndighetene.
Og det har faktisk endt i et system som er det stikk motsatte.
Systemet er blottet for demokrati, utvikling,
miljøhensyn og menneskelige verdier.
Og det er nettopp de verdiene som burde være kjernen i alt.
Vi lever ikke for å handle.
Vi lever for å føre et levelig liv. Og nettopp det burde være formålet
Ikke å maksimere utbytte eller avskaffe restriksjoner.
Før konferansen i Australia
skal Yes Men holde foredraget for studenter i New York.
De møtes på Manhattan for å forberede seg.
Greit, da har jeg den. Nå trenger jeg bare videobåndet.
Da drar vi.
En av grunnene til at jeg er her, er Yes Mens opptreden i Australia.
Jeg laget en visning om gjenbruk av forbrukeravfall i burgere.
Her kommer den.
En bærekraftig plan for verdens matvarefremtid er gjenbruk.
Og når halvdelen av inntatt næring går tapt, kastes gode ressurser.
Ved gjenbruk gir Re Burger næring, til en svært lav pris.
Det blir bedre enda.
Hva faen var det?
Jeg syns den understreker poenget.
Vi er her i New York fordi Herb Alpert
fra Herb Alpert and the Tijuana Brass
har gitt oss en pris i form av penger til å gjøre det vi nå gjør.
Så vi er her for å spise middag med ham og få overrakt pengene
og takke Gud og hvermann. Det var en stor overraskelse,
men jeg kan trygt si at vi er svært glade.
Det var en bråte penger. Nå får vi råd til å dra til Australia.
Vi fikk penger, men vi bruker også leiligheten og hotellrommet
til å møte Matt som har laget PowerPoint presentasjonen,
og Patrick som har laget animasjoner til Australia.
Hellet var med oss, for Snafu var i byen.
Han er en slags Europa Yes Man, som har profilert seg i Europa
gjennom aksjoner i stil med de til Yes Men.
Nå som han er i USA, kan han bli med til Plattsburgh.
Handelsliberalisering er et religiøst kall, et slags korstog.
Oppfinnerne erklærte at økonomisk suksess er Guds gave,
og at rikdom er tegn på Guds kjærlighet.
Hvorfor er sult et problem?
Vi fikk en svært dårlig nyhet for to dager siden.
Arrangørene av konferansen i Australia
sendte beskjed om at den er avlyst pga. for få påmeldte.
Det er jo fint
at det var for få påmeldte, for det var en heslig konferanse,
og det var nedstemmende at folk ville være med på den.
En seier for menneskeheten at konferansen er avlyst.
Men samtidig har det skapt problemer for oss.
Så jeg skrev tilbake som Hildegard West og spurte
om ikke de kunne finne et nytt forum
fordi Kinnithrung Sprat alt er på vei.
Nå venter jeg på svar om de kan arrangere et foredrag allikevel.
Men siden konferansen er blitt avlyst,
blir Plattsburgh kanskje eneste forum for foredraget.
Derfor er det viktig at vi får finpusset foredraget.
Det er ikke en generalprøve mer, det er den endelige premieren.
Jeg har vært så bekymret for skoene dine.
Matt har med ordentlige sko til deg.
Har vi burgerne? De skal vi hente.
De er bestilt. Richard har bestilt dem alt.
Jeg møtte en fyr ved navn Richard Robbins på en konferanse.
Han har skrevet flere bøker om globalisering.
Han ba WTO holde foredrag for Det Økonomiske Fakultet.
Bare han vet at vi ikke er fra WTO. Alle andre tror vi er fra WTO.
Heldigvis er publikum sultne, så kanskje de spiser burgerne.
Det var vi ikke sikre på at revisorene i Australia ville.
Det vil nok se mest troverdig ut at jeg bærer dem inn.
Det er nok best at du ikke assosieres med burgerne.
Takk for at dere ville komme. Dere har så mange utdannelsestilbud,
og vi fra WTO er takknemlige for at dere vil høre på oss i en time
og på budskapet vårt om saker som vil påvirke oss alle.
Ved å lytte til oss drar dere med oss på en misjon.
La meg starte ved begynnelsen.
Handelsliberalisering er et religiøst kall, et korstog.
Og som på alle korstog er det problemer: fienders hær, beleiring.
Og et av de problemene vi møter er sult i den tredje verden.
S ymbolet kjenner dere kanskje fra containere til bokser og flasker.
Den formen for gjenbruk vi har utviklet i WTO,
er ikke som denne irrelevante formen for gjenbruk
som fokuserer på den enkelte forbruker
av ikke spiselig industrivare. Det er bare en del av problemet.
Vi snakker om å gjenbruke det som teller, der det teller.
For å forstå teorien må dere vite at menneskekroppen er ineffektiv.
Når vi inntar fast føde,
blir bare vel 20% av næringen tatt opp av fordøyelsesorganene.
De resterende 80% skilles ut som forbrukeravfall.
For 20 år siden begynte NASA å pirke i næringsgullgruven
ved å utvikle filtre som kunne omdanne astronautenes avfall
til sunn, hygienisk og til og med appetittlig mat igjen.
Teknologien gjør det mulig å spise en burger mer enn 10 ganger.
Næringsverdien tredobles i forhold til den første, ferske burgeren.
Det krever riktignok et åpent sinn å forske i denne type løsninger.
Jeg svarer gjerne på spørsmål.
Jeg er selv fra et U-land og føler meg krenket av dette.
Det virker som om alle er like, men at noen er likere enn andre.
Og hvem sier at folk i den tredje verden overhode vil ha burgere?
Jeg kan av og til gå med på
at andre kulturer bør ha lov til å utvikle seg på egne premisser.
Men våre kulturer er forskjellige. Vi er rike, de er fattige.
Dette er en human løsning, som følger markedslogikken.
Jeg vil også gjerne svare på en del av det spørsmålet.
Det angår etterspørselen på produktet.
Områdene som er i sterkest vekst er jo utviklingslandene,
og folk vil gjerne ha produktet.
Vi har en videopresentasjon som jeg gjerne vil dere.
Men programmet er ikke helt ferdig.
Her ser dere en forbruker i den første verden,
som går på McDonald's og inntar en burger.
Den prosessen kjenner vi jo alle. Den krever ingen forklaring.
Vi har valgt denne visuelle stilen fordi undersøkelser har vist
at forbrukerne reagerer positivt på 3D animasjon,
særlig i utviklingsland.
Det pumpes nå gjennom et rørsystem.
Vi gjør det med olje, og det er også mulig med mat.
Det pumpes så opp gjennom rørene
og kommer ut på en McDonald's restaurant.
Vi viser ikke filtreringsprosessen.
Det vil komme en flott animasjon av filtreringen.
Dette vil muligvis besvare noen av spørsmålene deres.
På en McDonald's i utlandet og til og med her hjemme
vil numrene 15 ikke lenger referere til forskjellige menyer,
men til antall ganger produktet er blitt gjenbrukt.
Vi er glad for samarbeid med WTO selv om de har andre mål enn oss.
McDonald's' mål er å tjene penger
og samtidig å gi forbrukerne næringsrik og velsmakende mat.
Vårt mål er å hjelpe McDonald's og andre å tjene penger.
Jeg syns dere hos WTO mangler et element av menneskelighet.
Har dere noen gang sett sultende mennesker?
På bilder, ja.
Hvis dere så noen sulte ihjel,
ville det nok treffe et sårt punkt hos dere og få dere til å tenke:
"Markedsandeler og penger er kanskje ikke så viktige."
"Å brødfø de som sulter er nok viktigere."
Det er ganske riktig en menneskelig side av saken.
Det er noe vi diskuterer i WTO som mennesker.
Men vi forstår oss egentlig bedre på teori.
Vi er heldigvis i stand til forvalte verdenshandel på teoretisk plan
i samarbeid med verdens største bedrifter.
Så ja, hvis jeg dro til slike land
ville jeg nok kanskje sett litt annerledes på tingene.
Men samtidig ville jeg ikke glemt all min kunnskap.
Jeg ville ikke glemt alle teoriene og sånn.
Men kanskje en dag.
Dette handler om å tjene penger. Ja.
Og om å løse verdens sultproblem.
Hva betaler McDonald's deg for å si alt dette pisset?
Så jeg en mus med et øre på ryggen?
Hvordan vil dere takle juridiske implikasjoner
ved kannibalisme og ved gjenbruk av dritt?
Dette er ikke etisk forsvarlig. Dere eier jo ikke moral.
Jeg kan ikke tro at næringslivet styres av folk som dere.
Jeg føler meg hånet.
Foret jeg gir katten eller hunden er faktisk bedre.
Er det ikke mennesker vi snakker om? Det er mennesker.
Og de avspiser vi med dritt. Bokstavelig talt.
Faktum er at vi allerede behandler folk i tredje verden verre
enn vi behandler våre kjæledyr. Det bare er sånn.
Etter å ha tenkt litt på det syns vi at foredraget gikk perfekt.
Det fungerte som vi hadde regnet med det ville fungere.
Etter en tid falt brikkene på plass for folk i salen.
Det gikk opp for dem at det umulig kunne være sant,
selv om det var forankret i virkeligheten.
De begynte å kaste globuser, de ble sinte og frustrerte.
Det virket helt etter hensikten.
Folk får ikke stemme over sakene WTO vedtar.
Folk har ikke noe de skulle ha sagt.
De forer oss bare med propaganda.
Alle skribenter i USA jubler av begeistring over frihandel.
Det fins ingen offentlig diskusjon. Ingen politikere er betenkte.
Det fins ingen debatt, ingen folkeavstemninger.
Det eneste landet som har holdt en folkeavstemning, er Brasil.
De underskriver ikke en avtale før det har vært folkeavstemning.
Og de store handelsbaronene kjemper med nebb og klør
for å hindre at denne formen for demokrati brer seg.
For hvis folk får mulighet til å lære og stemme over dette
er det ingen som vil stemme seg selv ut i fattigdom.
Her har vi det. Australias forvalg.
Det er 61.
Hei, det er Kinnithrung Sprat fra WTO.
God dag. Hvordan går det? Takk, fint.
Hvor er De nå? Akkurat nå er jeg i New York.
Kinnithrung Sprat snakket nettopp med hun som arrangerer besøket.
Jeg skal til Hongkong uken etter, og den datoen er fastlagt,
men turen til Australia er ennå ikke fastlagt.
Hun har sendt rundt e-post
og ringt journalister for å få folk til å komme på foredraget.
Hun regner med at han kommer, hun snakket med Hildegard West,
og det ble sagt at Sprat helt sikkert kom.
Så vi er nødt til å dra dit for å holde avtalen.
Det blir noe av arrangementet, selv om vi trodde det var avlyst.
Men istedetfor å holde foredraget, planlagt i 9 måneder,
vil vi rett og slett oppløse WTO.
Skal du ikke ha et par sko som er noenlunde anstendige?
De duger ikke som pensko. De ser ut som joggesko.
Det er ingen her som holder. Vi dropper skoene.
Slips.
Har du prøvd dette?
Jeg skrev ut noen på en skriver, men de så ikke autentiske ut.
Det var noe med dem. De så hjemmelaget ut.
Jeg har også laget brevpapir, men det har dere sett alt.
Stilen er veldig enkel, så det blir pent når man fakser det.
Så idiotisk det bildet er.
Det er noe uhyggelig over denne PR-medarbeideren.
En liten magnetstripe på baksiden. De er virkelig fine.
Ved dere hva jeg gjorde? Jeg gikk inn på Google
og søkte under Bilder etter "id kort".
Dere aner ikke hvor mange bilder av id kort det fins på nettet.
Og jeg lånte litt fra alle sammen.
Den lille strekkoden her nede, og at logoen sitter her oppe.
Det er virkelig flott.
Jeg er virkelig nervøs. Denne oppgaven føles annerledes.
Det er ikke morsomt og sprøtt på samme måte.
Dette er seriøst. Vi vil erstatte WTO med noe bedre.
Syns du satire er morsommere? Avgjort.
Det er liksom mindre morsomt å være oppriktig.
Det er jo mindre morsomt. Ja, det er det.
Kanskje det er morsommere å være satirisk enn seriøs.
Klokken er ni om morgenen, og i dag skal Kinnithrung Sprat
og legge ned WTO. Det er en stor dag for oss.
Endelig får vi tatt dem.
Jeg skriver mobilnummeret på visittkortene,
så journalister og andre kan kontakte mr. Sprat
i løpet av de neste dagene.
Vi må gå om ti minutter. Jeg vet det.
Jeg gjør så lite som mulig.
La oss dra. Vi har god tid.
Vi bare går rett frem. Ikke se på noen. Ikke gå til venstre.
Slutt med det.
Ta den nå.
Det er Michael Bonano.
Hei, Jane.
Fint, da ses vi om et par minutter. Skal vi opp i fjerde etasje?
Mange takk. Ha det.
Løp!
Faen, det er her.
Takk for at dere ville komme. Jeg beklager forvirringen og problemene.
Det må man jo regne med i våre dager.
Tusen takk for at dere har brukt tid på å arrangere dette.
Takk for at dere ville komme.
Jeg må takke arrangørene for å ha arrangert denne sammenkomsten
til tross for at konferansen ble avlyst.
Jeg vil også unnskylde en plutselig endring i programmet...
...som er konsekvensen av en dramatisk utvikling i Genève i går.
Jeg ville legge frem en rapport om ny teknologi
som vil påvirke landbruket på globalt plan.
I stedet må jeg overbringe en litt foruroligende nyhet.
WTO vil sende ut en detaljert pressemelding i slutten av uken,
men terningene er kastet. Fra september 2002,
pga. feilslått politikk som bare fremmet økonomisk vekst,
vil WTO i sin nåværende form opphøre å eksistere.
I løpet av to år vil vi prøve å reetablere organisasjonen
basert på en annen oppfatning av formålet med verdenshandel.
Den skal heretter bygge på FNs menneskerettighetserklæring,
som vi føler vil skape et godt grunnlag for å sikre
at vi prioriterer hensynet til mennesker, ikke til næringslivet.
Jeg var svært overrasket. Vi hadde ventet en tale om
hvordan WTO arbeider sett i relasjon til Australias næringsliv.
Det kom totalt overrumplende da det ble meldt
at WTO skal legges fullstendig om
og fokusere på menneskelige heller enn økonomiske forhold.
Jeg håper det vil gavne verdens fattige og nødlidende.
FN anslår at verdens fattigste land
mister 2 milliarder dollar dagen pga. urettferdige handelsregler,
mange av dem vedtatt av WTO.
Det er 14 ganger så mye som de mottar i uhjelp.
Jeg syntes talens budskap var fascinerende.
Jeg var målløs over at de vil legge ned WTO.
Jeg var også forbløffet over at de innrømmet at de hadde mislykkes.
Det vil ha en enorm innflytelse på internasjonalt næringsliv.
Det vanskeligste blir balansen mellom USA, EU og Japan,
som jo er store faktorer i den globale økonomien.
Vil de endre adferd sammen med den nye organisasjonen,
og vil det virkelig komme verdens fattige lande til gode?
Det har jeg vanskelig for å tro.
Liberaliseringsprosessen gjør det ofte mulig
å gjøre fattige menneskers viten til globale bedrifters eiendom.
Statistikken er sjokkerende.
Av de 26 000 patentsøknadene
som ble levert i Afrika i 2000 og 2001,
kom bare 31 fra afrikanske statsborgere.
Resten kom fra statsborgere i den første verden. 31 av 26 000.
Jeg ventet noe om landbruk og om hva WTO foretar seg,
men jeg syns det lød positivt.
For som det ble sagt,
blir de sterke sterkere og de svake svakere,
og det kan ikke fortsette.
Vi ser det selv her i Australia, som inngår en del av avtalene.
Har du makt, kan du få. Har du ikke, må du gå.
Og med befolkningen verden har, kan det ikke fortsette slik.
Og jeg syns det er modig av dem å innrømme at de har tatt feil,
og å nedlegge seg selv. Jeg syns det er fantastisk.
Gapet mellom rik og fattig vokser. Den rikeste femtedelen
får 80% av verdens inntekter, den fattigste femtedelen 1%.
Alle kjenner disse tallene,
men vi glemmer at forskjellen er dobbelt så stor siden 1960.
Flere og flere tenkere bemerker at det ikke er bevis for
at liberalisering medfører vekst eller kommer fattige til gode.
Alle er klar over at fattiges levestandard synker.
Og det mr. Sprat sa gir nytt håp for det vi alle sammen ønsker å se:
En global okonomi som kommer hele verdens befolkning til gode.
Meddelelsen om "nedleggelsen" av WTO
ble sendt til 25 000 journalister, politikere og nyhetsbyråer.
Etter en detaljert gjennomgang av sin eksisterende handelspolitikk
har WTO valgt å innstille alle sine aktiviteter
i løpet av de neste fire måneder, senest i september.
Jeg syns Yes Men har utspilt sin rolle hva WTO angår.
Inntil videre. Det kunne jo hende vi fikk en ny invitasjon.
Vi er glade for å kunne avslutte prosjektet med å nedlegge WTO.
Vi håper at også andre vil gjøre dette i andre sammenhenger
og utgi seg for andre makthavere som trenger kritikk.
Og får vi muligheten til det, vil vi fortsette arbeidet vårt.
Vi vil opptre som Yes Men eller rettere WTO, ved andre anledninger.
Fremtiden ser lys ut for Yes Men.
Verdens fremtid er noe helt annet.
WTOs 5. ministerkonferanse var i september 03 i Cancun, Mexico.
Forhandlingene brøt sammen da rike land insisterte på
å påtvinge fattige land urettferdige frihandelsregler.
De rike landene har ennå ikke tatt opp behovet for reformer.
Få vite mer om WTO og Yes Men på www.theyesmen.org.
Sånn går han ikke kledd til daglig.
Han arbeider for World Trade Organisasjon, WTO.
Vi deltar i en konferanse for å presentere en ny type teknologi.
En innretning som kan overvåke ansatte i uland.
Det sitter en sånn greie her...
Han kan holde øye med de ansatte der.
Det er små brikker som gir dem støt.
Det er alminnelig stoff. Med tiden vil det erstattes av intelligent stoff.
Det er litt varmt.
Antrekket ditt ser mer behagelig ut.